\documentclass{tktltiki}
\usepackage[pdftex]{graphicx}
\usepackage{subfigure}
\usepackage{url}
\begin{document}
%\doublespacing
%\singlespacing
\onehalfspacing

\title{Ohjeita opinn�ytety�n rakenteesta ja ulkoasusta}
\author{Hannu Erki�, Jaakko Kurhila, Lea Kutvonen, Matti M�kel�, Matti Nyk�nen, Inkeri Verkamo}
\date{\today}

\maketitle

\numberofpagesinformation{\numberofpages\ sivua + \numberofappendixpages\ liitesivua}
\classification{\protect{\ \\
A.1 [Introductory and Survey],\\
I.7.m [Document and text processing]}}

\keywords{ulkoasu, tiivistelm�, l�hdeluettelo}

\begin{abstract}

T�m� kirjoitus on tarkoitettu Helsingin yliopiston
Tietojenk�sittelytieteen laitoksen alempien opinn�ytteiden ja
harjoitusten ulkoasun ja rakenteen ohjeeksi. Ohje soveltuu siten tieteellisen
kirjoittamisen kurssille, ohjelmistotuotantoprojekteihin, seminaarit�ihin ja pro gradu
-tutkielmiin.

\end{abstract}

\mytableofcontents




\section{Johdanto}


Kaikessa julkaistavaksi tarkoitetussa tekstiss� kirjoittajan luomisen ja
esitystavan vapautta rajoittavat monet ohjeet ja tarkatkin m��r�ykset.

Parhaimmillaan lukijalle ja kirjoittajalle yhteinen, tuttu s��nn�st� luo
er��nlaisen tukiverkoston, joka tukee sanoman siirtymist� v��ristym�tt�.
Kirjoituksen lukija l�yt�� kirjoituksesta helpommin olennaisen sis�ll�n,
jos kirjoituksen ulkoasu ja sis�ll�n rakenne vastaavat h�nen
tottumuksiaan. Sama koskee my�s kirjoittajaa. Noudattaessaan valmista
esitystapamallia kirjoittajan ei tarvitse k�ytt�� aikaansa itse ty�n
kannalta toissijaisten seikkojen miettimiseen, vaan h�n voi keskitty�
hiomaan tekstin sis�lt��. Siksi kannattaa harjoitella my�s ty�n ulkoasua
koskevien ohjeiden noudattamista, vaikka omasta mielest��n osaisikin
valita esitykselleen ohjetta paremman muodon.

T�m� kirjoitus on tarkoitettu Helsingin yliopiston
Tietojenk�sittelytieteen laitoksen alempien opinn�ytteiden ja
harjoitusten ulkoasun ja rakenteen ohjeeksi. Ohje soveltuu siten
tieteellisen kirjoittamisen kurssille, ohjelmistotuotantoprojekteihin, seminaarit�ihin ja
pro gradu -tutkielmiin. (Kirjoitus on p�ivitetty uusintapainos aiemmista
ohjeista, jotka kurssin luennoijat ovat laatineet \cite{erkio01,
erkiomakela96, erkio94, verkamo92}.)

T�m�n kirjoituksen tukena sopii k�ytett�v�ksi pian laitoksen
www-sivuilla julkaistava \LaTeX-ohje ja \LaTeX-tyyli.


\section{Kirjoituksen rakenne}

Tarkastellaan aluksi tieteelliselt� tekstilt� odotettuja
kirjoituksen osia. Samoihin asioihin on luonnollisesti syyt�
kiinnitt�� huomiota my�s muussa teknisess� kirjoittamisessa.

\subsection{Tiivistelm�}
\enlargethispage{5mm}


Tiivistelm�sivu sis�lt�� seuraavat osat: ty�n bibliografiset tiedot,
tiivistelm�teksti, aiheluokat ja avainsanat. Bibliografiset tiedot
koostuvat ty�n otsikosta, tekij�n nimest�, julkaisupaikan tiedoista,
julkaisuajankohdasta ja sivum��r�st�.

Tiivistelm�teksti on lyhyt, yleens� yhden kappaleen mittainen
(maksimissaan noin 100 sanaa) selvitys
kirjoituksen t�rkeimm�st� sis�ll�st�: mit� on tutkittu, miten on
tutkittu ja mit� tuloksia on saatu.


 Aiheluokat kuvataan ACM Computing Classification System -luokituksen (CCS)
luokituksen mukaisesti. Luokittelussa k�ytet��n alimman tason
(kolmannen) nimekkeit�. Kirjain- ja numerokoodin lis�ksi on
syyt� ilmoittaa my�s luokan nimi tekstimuodossa.
Avainsanoiksi valitaan kirjoituksen sis�lt��
keskeisesti kuvaavia k�sitteit�.

\subsection{Johdanto}


Johdannon tarkoituksena on kertoa yleiskielisesti
ty�n tavoite. Kerrotaan (kuten tiivistelm�ss�kin, mutta laveammin),
mit� on tutkittu, miten on tutkittu ja mit� tuloksia on saatu.

Johdannon pituus m��r�ytyy suhteessa koko kirjoitelman pituuteen.
Parisivuinen kirjoitus ei erillist� johdantoa kaipaa, sill�
se itsess��n on laajennettu tiivistelm�. Kymmensivuisen
kirjoituksen johdanto voi olla vaikkapa sivun tai puolentoista
mittainen. Pro gradu -tutkielman 50-70-sivuiseen kokonaisuuteen
tuntuu 2-4-sivuinen johdanto kohtuulliselta.

Johdanto kertoo siis lyhyess�, yleistajuisessa muodossa
koko kirjoitelman kysymyksenasettelun, juonen ja johtop��telm�t.
T�m�n luettuaan lukija voi p��tell�, haluaako syventy� asiaan tarkemmin
lukemalla koko kirjoituksen.


\subsection{K�sittelyluvut}

K�sittelylukujen ty�njako m��r�ytyy k�sitelt�v�n asian luonteen
mukaisesti.

Lukijan ohjailemiseksi kukin p��luku kannattaa aloittaa lyhyell�
kappaleella, joka paljastaa mik� kyseisen luvun keskeisin sis�lt� on ja
kuinka aliluvuissa asiaa kehitell��n eteenp�in.

J�sentelyongelmista kieliv�t tilanteet, joissa
alilukuja on vain yksi, tai joissa k�ytet��n useampaa kuin
kahta tasoa (p��luku ja sen aliluvut). Kolmitasoisia
otsikointeja saatetaan tarvita joissakin teknisiss�
dokumenteissa perustellusti, mutta n�m� muodostavat poikkeuksen.

\pagebreak
\subsection{L�hdeviittausten k�ytt�}


L�hdeviittauksiin k�ytet��n ns. mnemonisia viitteit�, jotka rakennetaan
kuten l�hdeluettelon osalta on kerrottu. L�hdeviitteeseen liitet��n
tarketavat sivunumerot, mik�li lukijan olisi ty�l�st� l�yt��
asianomainen kohta viitatusta l�hteest�. 

L�hdeviitteet sijoitetaan aina virkkeen sis�puolelle. Siten esimerkiksi
kappaleen lopussa irrallaan oleva viite ei ole asiallinen.

Tekstin j�sentelyn on tuotava selke�sti esiin, mihin asiaan viite
liittyy. Samalla tulee ymm�rrett�v�ksi se, kuinka pitk��n
tekstikatkelmaan ko. viite liitet��n.


\subsection{Yhteenveto}

Yhteenveto voi olla vaatimattomimmillaan lyhyt kertaus kirjoituksen
keskeisist� asioista. Arvokkaamman yhteenvedon saa aikaan kommentoimalla
mm. ty�n tulosten arvoa, ty�n liittymist� ymp�rist��n tai
tulevaisuudenn�kymi�. T�llaiset arviot on kuitenkin syyt� huolellisesti
perustella, sill� muuten vaikutelma voi olla koominenkin.

\subsection{L�hdeluettelon laatiminen}

Tieteellisen kirjoittamisen kurssin t�iden l�hdeluetteloiden
laatimisessa noudatetaan seuraavia ohjeita.

Niiden taustalla on kaksi
keskeist� pyrkimyst�: tehd� viitatun l�hteen hankkiminen luettavaksi
mahdollisimman helpoksi ja ilmaista, millaisen arviointiprosessin
l�pi k�yneeseen kirjoitukseen vedotaan.
N�ist� syist�
\begin{itemize}
\item l�hdeviitteen tulee aina olla niin tarkka, ett�
l�hde on sen perusteella tunnistettavissa ja l�ydett�viss� luetteloista
ja kirjastoista,
\item erityyppisten l�hteiden (kirjat, konferenssit, lehdet) on erotuttava
toisistaan
ja
\item luettelon eri osien tulee olla mahdollisimman
yhdenmukaisia, erityisesti l�hdetyypin sis�ll�.
\end{itemize}



L�hteet ovat luettelossa tekij�n nimen mukaisessa aakkosj�rjestyksess�,
saman tekij�n (tekij�ryhm�n) ty�t julkaisuajan mukaisessa
j�rjestyksess�. Jos jollakin l�hteell� ei ole henkil�tekij��, se
aakkostetaan julkaisun nimen mukaisesti. L�hteen tunnisteena k�ytet��n
mnemonista lyhennett�, joka koostuu kolmesta kirjaimesta ja kahdesta
numerosta.  Kirjaimet ovat tekij�n tai tekij�iden sukunimen
alkukirjaimia ja numerot ovat vuosiluvun kaksi viimeist� numeroa. Jos
samalta tekij�lt� on luettelossa useita samana vuonna julkaistuja t�it�,
n�m� erotetaan toisistaan vuosiluvun j�lkeen sijoitettavalla pienell�
aakkosella.

Kustakin l�hteest� annetaan seuraavat tiedot:
\begin{itemize}
\item
tekij�n tai tekij�iden nimet (sukunimi, etunimien alkukirjaimet)
alkuper�isess� j�rjestyksess��n; jos tekij�it� on enemm�n kuin kolme,
voidaan toimia siten, ett�
vain ensimm�inen tekij� nimet��n ja muiden tilalle kirjoitetaan {\em et
al.}
\item
julkaisun tai artikkelin nimi alkuper�isess� muodossaan
\item
julkaisupaikan tiedot:
\begin{itemize}
\item
kirjasta: kustantaja, julkaisupaikka (voidaan j�tt�� pois, jos kyseess�
on tunnettu kustantaja), vuosi
\item
lehtiartikkelista: lehden nimi, volyymi, numero, vuosiluku ja kuukausi (suluissa)

\item
artikkelikokoelmassa (esim. konferenssijulkaisussa) ilmestyneest�
artikkelista:
\begin{itemize}
\item kokoelman nimi, toimittaja, kustantaja, julkaisupaikka ja vuosi
{\em tai}
\item konferenssin nimi, j�rjest�j�, paikka ja aika,
\end{itemize}
\item
raportista: julkaisusarja, raportin numero, julkaisupaikka, julkaisija ja vuosi

\item
www-l�hteest�: verkko-osoite, voimassaoloajankohta, mahdollisesti
viittausajankohta hakasuluissa
\end{itemize}
\item
sivunumerot, mik�li l�hteen� on artikkeli tai kokoomateoksen itsen�inen luku.
\end{itemize}

Julkaisun tai artikkelin nimen per��n tulee piste, samoin kunkin l�hteen
bibliografisten tietojen per��n. Muut tiedot erotetaan toisistaan
pilkulla. Normaaliin suomalaiseen tapaan artikkelin nimess� ainoastaan
ensimm�inen sana kirjoitetaan isolla alkukirjaimella, sen sijaan
konferenssien ja kokoelmajulkaisujen nimiss� k�ytet��n isoa
alkukirjainta jokaisen sanan alussa (artikkelisanoja ja prepositioita
lukuunottamatta). Katso mallia oheisista esimerkeist�.
Kokoelman nimen edess� on syyt� selvyyden vuoksi k�ytt�� sanaa {\em
Teoksessa}, paitsi kun on kysymys konferenssijulkaisusta, jonka nimi
alkaa lyhenteell� {\em Proc.} (sanasta Proceedings). T�ll�in ei tarvita
mit��n t�ydennyst�.
T�m�n eron n�kee esimerkiksi vertaamalla
l�hdeviitteiden~''\cite{dantowsley90}''
ja~''\cite{gannonetal89}'' ulkoasuja.

WWW-l�hteiden k�yt�ss� on syyt� muistaa, ett� verkossa julkaisukynnys on
olematon. Kannattaa siten keskitty� tunnettujen tieteellisten
kustantajien julkaisuihin ja niihin teknisiin standardeihin, joille WWW
on ainoa julkaisukanava. Mik�li sama julkaisu on saatavissa my�s
perinteisess� muodossa, viitataan ensisijaisesti siihen ja k�ytet��n
verkko-osoitetta lis�tietona. L�hdeluettelossa on annettu esimerkit
useita kanavia julkaistusta kirjoituksesta~\cite{abiteboul,dietinger} sek� pelk�st��n
WWW-julkaisuna
levi�v�st� standardista~\cite{bray}.

WWW-l�hteit� ja niihin viittaamista k�sitell��n tarkemmin erillisess�
ohjeessa~\cite{kilpelainen00}.

Kirjoituksen l�hdeluettelossa luetellaan t�sm�lleen ne l�hteet, joihin
viitataan kirjoituksen tekstiosassa. T�m�n kirjoituksen l�hdeluettelo on
tarkoitettu l�hinn� esitystavan esimerkiksi, mist� syyst� siin� on
''ylim��r�isi�'' l�hteit�.


\section{Ulkoasulliset seikat}

T�ss� luvussa k�sitell��n yleisimpi� tekstin tekniseen
esitt�miseen liittyvi� seikkoja.


\subsection{Ty�n osien j�rjestys}


Kirjoituksen alussa on aina erillinen, mallin mukainen kansilehti.
Toisena sivuna on tiivistelm�sivu, sen j�lkeen sis�llysluettelo (yksi
tai useampia sivuja) ja sitten varsinainen teksti. Sivunumerointi
aloitetaan vasta ensimm�iselt� tekstisivulta (arabialaisella ykk�sell�).
(Tarkat j�tt�v�t ykk�ssivun numeromerkitt�.)
Sis�llysluetteloon merkit��n kaikki (numeroidut) otsikot ja vastaavat
sivunumerot. Monet tekstink�sittelyj�rjestelm�t muodostavat itse
sis�llysluettelon, jolloin kirjoittajan ei tarvitse huolehtia luettelon
sivunumeroiden p�ivitt�misest� tekstin kehittyess�.
Sis�llysluettelosivu ja sit� edelt�v�t sivut voidaan haluttaessa
numeroida erikseen (roomalaisin numeroin) esimerkiksi t�m�n mallin mukaisesti.

Varsinaisen tekstin j�ljess�, mutta itse ty�h�n kuuluvana on
ensimm�isen� l�hdeluettelo, jonka otsikkoa ei numeroida. L�hdeluettelon
j�lkeen sijoitetaan mahdolliset liitteet, jotka otsikoidaan ja
varustetaan sis�isill� sivunumeroilla.

\enlargethispage{5mm}
Mik�li kuvista, algoritmeista ja taulukoista halutaan tehd�
yhten�inen luettelo, sijoitetaan luettelot sis�llysluettelon j�lkeen.
Luetteloiden k�ytt�arvosta on eri�vi� mielipiteit�, joten
niiden laatimiseen ei varsinkaan ilman tekstink�sittelyj�rjestelm�n
tukea kannata ryhty� ilman tarkastajan erityist� toivetta.

Mik�li kirjoitukseen erityissyist� halutaan liitt�� aakkosellinen hakemisto, sijoitetaan
se l�hdeluettelon j�lkeen ennen liitteit�. Indeksi merkit��n
sis�llysluetteloon samoin kuin l�hdeluettelo (numeroimaton luku). Mik�li
indeksin tekemiseen ryhdyt��n, on syyt� k�ytt��
tekstink�sittelyj�rjestelm�n tarjoamaa automatiikkaa.

\subsection{Tekstin yleinen sijoittelu}

Kirjoita teksti� vain yhdelle puolelle paperia.  K�yt� v�lj�hk��
riviv�li� (1.5--2), jotta tarkastaja voi kirjoittaa kommentteja
tekstirivien v�liin. Omissa v�liversioissasi voi olla tarpeen k�ytt��
viel�kin suurempaa riviv�li�. My�s molempien marginaalien on hyv� olla
melko leve�t (noin 3~cm): vasen marginaali tarvitaan kirjoitelman
nitomista varten ja oikealle puolelle tarkastaja voi kirjoittaa
merkint�j��n.  J�t� my�s yl�- ja alareunaan riitt�v�sti tilaa (2--3~cm).

Kirjoituksen lukujen, kuvien ym.\ osien erottumisen kannalta t�rkein
keino on riitt�v�n v�lj� tilan k�ytt�.  Erota kappaleet toisistaan
yhdell� ja luvut muutamalla tyhj�ll� rivill�.  Jos uusi luku tulisi
alkamaan aivan sivun alareunasta (vain yksi tai kaksi rivi� varsinaista
teksti�), aloita mieluummin uusi sivu.  Jokaista uutta lukua ei
kuitenkaan ole tarpeen --- etenk��n lyhyess� kirjoituksessa --- aloittaa
uudelta sivulta: jos kirjoituksessa on paljon melkein tyhji� sivuja,
lukija voi ep�ill�, ett� kirjoittaja on yritt�nyt saada kirjoituksensa
n�ytt�m��n pitemm�lt� kuin se onkaan.


Tyhj�� tilaa kannattaa k�ytt�� hy�dyksi my�s kuvien ja taulukoiden
yhteydess�.  Erityisesti jos kirjoituksessa k�ytet��n kauttaaltaan samaa
tekstityyppi�, tyhj�t rivit ovat v�ltt�m�tt�mi� erottamaan esimerkiksi
teksti� ja taulukkoa toisistaan.  Tyhj� tila on halpaa, mutta se lis��
selkeytt� ja luettavuutta.

\subsection{Kuvat ja taulukot}

\enlargethispage{5mm}
Kuva tai taulukko sijoitetaan mahdollisimman l�helle
(ensimm�ist�) tekstikohtaa, jossa siihen viitataan, ei kuitenkaan
kyseist� viittausta aikaisemmaksi.
Tekstiss� on syyt� my�s kertoa, mit� kuvalla halutaan havainnollistaa.
Kuvan voi lukea monella eri tavalla, joten lukijaa on ohjattava.

Kuvaa ei pid� sijoittaa v�litt�m�sti luvun otsikon alle, vaan on
aloitettava tekstill�. Kuvaa ei pid� sijoittaa keskelle tekstikappaletta
(saati virkett�), paitsi jos kuva tulee sivun alkuun tai loppuun eik�
kappaleen jatkumisesta tule ep�selvyytt�.

Kuvan ei aina tarvitse olla v�litt�m�sti viittaavan kappaleen
per�ss�. Esimerkiksi viittauskohdan ja
vasta seuraavalle sivulle mahtuvan kuvan v�liin j��v�� sivun loppuosaa
ei j�tet� tyhj�ksi. Kuvaa ei kuitenkaan pid� vied� seuraavaa
sivua kauemmas viittauskohdasta.


Varsinaista kuvan esitt�mist� havainnollistaa kuva~\ref{kuvaesimerkki}.
Huomiota on kiinnitett�v� kuvan osien ja tekstimerkint�jen n�kyvyyteen,
kuvan numerointiin ja otsikointiin. 

\begin{figure}[h]
%\begin{figure}[tbh] t= top, b = bottom, h=here
\ \newline
\begin{center}
\includegraphics[width=0.9\textwidth]{kuvaesimerkki.pdf}
%\rotatebox{90}{\includegraphics[scale=.75]{kuvaesimerkki.pdf}}
\caption{Kuvan elementit.}
\label{kuvaesimerkki}
\end{center}
\end{figure}


Kuvien kokoon on kiinnitett�v� huomiota. K�ytettyjen merkint�jen
on oltava helposti luettavissa ja selke�t. Esimerkiksi
suorituskykyk�yri� esitett�ess� akselit on nimett�v�, asteikot
merkitt�v� ja k�ytetyt yksik�t tuotava selke�sti esiin.
Samankaltaisia asioita esitett�ess� useammalla kuvalla on
syyt� k�ytt�� samaa mittakaavaa vertailun helpottamiseksi.

Kuvan otsikko kirjoitetaan kuvan alle ja sen tulee olla mieluummin lyhyt
ja ytimek�s kuin liian selittelev�.
Samoin toimitaan taulukoiden otsikoinnissa.

Kuvat ja taulukot numeroidaan juoksevasti. Pitkiss� teksteiss� k�ytet��n
kaksitasoista numerointia (esimerkiksi Kuva 3.1) p��luvuittain, lyhyiss�
riitt�� yksitasoinen numerointi.


Kuva- ja taulukko-otsikoiden yhdenmukaiseen esitystyyliin on syyt� kiinnitt��
huomiota, samoin mm. v�limerkkeihin. Luontevaa on k�ytt��
kuvatekstin lopussa pistett�, ovathan useimmat kuvateksteist� virkkeit�. 

(Kuvien ja taulukoiden otsikointityyli vaihtelee
kustantajittain ja julkaisuittain. Samoin tuntuu suositeltava k�yt�nt�
Tietojenk�sittelytieteen laitoksen sis�ll� vaihtelevan taulukon
otsikon sijainnin suhteen.)


\subsection{Otsikot}

Otsikoissa voi k�ytt�� muusta tekstist� poikkeavaa kirjasintyyppi�,
alleviivausta, suurempaa kirjasinkokoa tms.\ erotuskeinoa, yleens�
kuitenkin vain yht� n�ist�, koska kovin monta erilaista kirjasintyyppi�
ja -kokoa tekee ulkoasusta helposti sekavan.  Otsikoiden esitystavan on
oltava johdonmukainen l�pi koko kirjoituksen. Numeroimattomia
''ylim��r�isi�'' otsikoita ei tule yleens� k�ytt��.


\subsection{Mallin k�ytt�}

Voit k�ytt�� t�t� kirjoitusta mallina oman opinn�ytteesi ulkoasua
varten. Eri tekstink�sittelyj�rjestelmiss� k�yt�ss� olevat
kirjasintyypit ja -koot, riviv�lit ym.\ poikkeavat toisistaan, joten
pienet poikkeamat ovat toki hyv�ksytt�vi�.

Tieteellisen kirjoittamisen kurssin luennoilla ja
liitteen� olevassa ohjeessa annetut t�iden ohjeelliset sivum��r�t
koskevat ty�t�, joka vastaa ulkoasultaan t�t� ohjetta (kirjasinkoko
12~pistett�). T�ss� tekstiss� keskim��r�inen rivin pituus lienee noin
80~merkki� ja sivun pituus 30~rivi�.
Sivum��riin lasketaan varsinaisen tekstiosuuden pituus ja l�hdeluettelo
(arabialaisin numeroin numeroitu osuus), ei kansilehte�, tiivistelm��
eik� sis�llysluetteloa.

\section{Yhteenveto}

T�m�n kirjoituksen tarkoituksena on toimia muistilistana er�ist�
esitystavallisista s��nn�ist�, joihin harjoitusten ja tutkielmien
kohdalla on syyt� kiinnitt�� huomiota.



%
% Sitten alkaa l�hdeluettelo
%


\nocite{*}
\bibliographystyle{tktl}
\bibliography{lahteet}

\lastpage

\appendices

\pagestyle{empty}

\internalappendix{1}{Malli ABC}

Liitteet ovat t�ss� vain sis�llysluettelon ja esitystavan mallina.
Jokainen liite aloitetaan yleens� uudelta sivulta, jonka alkuun tulee
liitteen numero ja nimi. Kunkin liitteen sivut numeroidaan erikseen.

Liite on paitsi dokumenttia t�ydent�v� osuus my�s itsen�inen
kokonaisuus. Liite ei siten voi olla pelk�st��n kuva tai ohjelmanp�tk�,
vaan liitteess� on ilmaistava sen sis�ll�n laatu ja tarkoitus.


\end{document}
